Mitt namn är Oliver Queen.
Efter fem år på en helvetisk ö har jag återvänt med ett enda mål:
Att rädda min stad.
Men för att lyckas får jag inte bli den mördare jag en gång var.
För att hedra min väns minne måste jag bli någon annan.
Jag måste bli något annat.
- I tidigare avsnitt: - Vi vill att föreskrift 15 följs.
Ni kan inte bara yrka på dödsstraff.
- Vad är det jag inte vet? - Det finns saker som inte kan nämnas.
Jag vet inte hur jag ska stoppa honom.
- Vem är du? - Får du veta det, så förändras allt.
Sara?
Sex år tidigare.
Allt är bra på college, pappa. Jag har kul med min rumskompis.
Vi är typ bästisar. Pappa, nu måste jag tillbaka till kemilabbet.
- Jag har en lång natt framför mig. - Sara, lägg på.
Älskar dig, pappa. Hej då.
Ollie, du ger problem.
- Hur mår inspektör Lance? - Han anar inget, som vanligt.
Jag var visst törstig.
Hörde du? En, två, tre...
- Det kommer närmare. - Inte vidare vetenskapligt.
Och vad vet nån som hoppade av skolan om vetenskap?
Jag kan mycket om vetenskap. Om jäsning...
Om biologi...
Laurel kommer att döda mig.
Din syster får aldrig veta nåt.
- Den var riktigt nära. - Sara, det är ingen fara.
Oliver...
Sara!
Hjälp!
Sara!
Oliver!
- Kan du inte sova? - Jag vill inte sluta ögonen.
Tack för att jag får stanna. Det är ju mycket med din mamma.
Thea är hos sin pojkvän, så ingen får reda på att du är här.
- Tack för att du förstår. - Det gör jag inte.
- Din familj saknar dig. - Hur vet du det?
Eftersom jag saknade dig.
- De blir nog inte så glada att se mig. - Hur kan du säga så?
Jag vet hur svårt det är att komma hem när man har varit borta länge.
Pappa och Laurel blev väl inte glada när du dök upp.
- Nej, inte i början. - Blev du och hon ihop igen?
Vi försökte, men det var för svårt.
Vissa saker får man lämna kvar i det förflutna.
Jag vill inte vänta längre på mr Queen.
Ursäkta. Jag har en gammal vän på besök.
Jag förklarade precis att ms Lance nu är andre åklagare.
Det blir en intressekonflikt. Ms Lance växte nästan upp i Queens hem.
- Du överdriver bestämt. - Jag får bestrida att hon får fallet.
Snart kanske det inte är ett fall.
Jag är här med ms Lance och ett erbjudande om du erkänner.
Livstids fängelse med villkorlig frigivning.
- Nej. Mrs Queen är oskyldig. - Hon är medskyldig till 503 mord.
Under tvång från galningen Malcolm Merlyn.
Och hon drog sig ur innan det fullbordades.
Fem minuter innan. Merlyn är död, så någon får ta skulden.
- Hon kan dömas till döden. - Det är rena utpressningen!
Snarare verklighet. Det finns mer.
Vi har över tio års telefontrafik, brev och e-post.
Jag kommer nog att hitta något som krossar ert tvångsförsvar.
Mr Donner...
Jag vill få tänka över ert erbjudande i några dagar.
Givetvis.
- Ursäkta mig. - Jag kommer snart.
Laurel?
Vi ses vid bilen.
- Åtalar du min mamma? - Jag blev tilldelad fallet.
- Säg nej, då! - Jag har precis börjat.
- Jag skaffade fram erbjudandet. - Var det din idé?
- Livstids fängelse? - Åklagaren vill ha dödsstraff.
Vi vet hur det känns att förlora nån.
Fundera på det och rädda din mamma.
- Är du okej? - Om du inte förstod mig förra veckan:
Jag svarar inte på den frågan igen.
Hjälp. Hjälp!
Här borta.
Sara?
- Är du okej? - Hur gick det?
Din syster jobbar med fallet.
- Sa du nåt? - Nej. Jag kan bevara hemligheter.
Och respektera dem, även om jag inte förstår ditt val.
Är det på grund av det som hände på ön?
Nej, efter det.
Jag tvingades göra saker för att kunna överleva...
Saker man inte kan förlåta.
Så är det med förlåtelse. Man måste be om det.
Merlyn?
- Vem är du? - Bara en krigare, som du.
Varför är du klädd som Malcolm Merlyn? Vem skickade dig?
Jag kom ihåg när jag först såg huvan. Då var den full av skuggor.
Snyggt ställe du har här. Perfekt för ditt enmanskrig.
Jag är inte ensam. Mina vänner: John Diggle och Felicity Smoak.
Det här är Sara.
- Välkommen hem. - Vad skönt att du inte är död längre.
Jag kände dig ju inte innan du inte dog, men jag är glad att du är i livet.
- Gulligt. - Vi hade en objuden gäst i huset.
Vältränad och skicklig. Han var klädd som Merlyn.
Malcolm Merlyn dog ju, medelst en pil i hjärtat.
Det var en anhängare ute efter hämnd. Oavsett vem han är...
- ... så vet han vem jag är. - Oj, en påse jord!
Merlyn-kopian släpade med sig den. Den kan leda mig till honom.
Om han vill följa Merlyn kan han följa honom in i döden.
Sara, vi ska fånga honom.
Strunta i det.
- Vad menar du? - Han var ute efter mig.
- Vem är han? - Han kallas Al Ow-Al. "Den förste."
- Han är med i League of Assassins. - Jag trodde att det var en myt.
Vad är det för något? Förutom ett förbund av lönnmördare...
En stamledare i Afghanistan berättade om dem.
De ska vara en uråldrig sekt krigare som dödar och sen försvinner.
Jag trodde att han rökte varorna som han sålde...
- Jag försökte berätta, Ollie. - Är det där du har varit i fyra år?
Lärde du dig slåss där? Du är en av dem!
En av dem räddade mig och förde mig till Nanda Parbat.
De gjorde om mig till den jag är.
- Jag har svurit dem min trohet. - Varför vill de hitta dig nu?
Eftersom jag lämnade dem. Det finns bara en utväg ur förbundet.
Är det därför du undviker din familj?
För ett år sen var jag i Guyana.
Jag skulle mörda en diplomat, Suarez.
Jag skar halsen av honom i hans säng.
Hans barn hittade kroppen på morgonen.
Jag är en mördare. Ollie, tror du att min familj gärna vill träffa mig?
Thea Queen Var är du?
Jag måste till Iron Heights. Felicity, hitta Al Ow-Al.
Tack, tack...
- Vad gjorde du där ute? - Båten jag var på var mitt i ovädret.
- Kom. - Vänta, vänta...
Det var Robert Queens båt. De är rika, de betalar vad ni vill.
Vilka är de här människorna?
Vänta, vänta...
Nej!
Snälla, gör inte så här. Släpp ut mig, snälla.
Varför släpper ni inte ut mig? Kom tillbaka!
- Du kan inte mena allvar! - Vad är det?
- Hon vill erkänna. - Om det är dödsstraffet...
Jag har förklarat. Även om du blir dömd, så agerade du under tvång.
- Jag kan försvara dig. - Dödsstraffet skrämmer mig inte.
- Varför kämpar du inte emot? - Jag har mina skäl.
Jag är trött på att kämpa. Jag kanske inte kan övervinna juryn.
Och jag är inte säker på att jag förtjänar det.
- Thea... - Ska du bara ge upp?
Och tillbringa resten av livet här? Vi behöver dig.
Jag behöver dig.
Jag klarar inte det här.
När jag växte upp trodde jag inte att vi hade några hemligheter.
Förra året insåg jag motsatsen.
Numera vet jag när du döljer nåt från mig.
Mamma...
Vad döljer du nu?
Hjälp din syster acceptera att mitt beslut. Jag ändrar mig inte.
- Förlåt om du blev upprörd. - Alla går med i fel klubbar.
Jag fick vara gymmedlem i helt ett år.
- Tack. - För vad?
För att du inte får mig att känna mig som det jag är.
Ni två är bra vänner. Ollie har inte alltid haft tur på det området.
- Hur gick det hos din mor? - Dåligt. Har ni hittat nåt?
Kanske det. Analysen hittade spår av aldicarb, ett bekämpningsmedel.
Det tillverkades i Starling City, men fabriken är nerlagd.
- Vad används den till nu? - Inget. Den står övergiven.
Men där finns nog en mördare.
- Han dödar dig. - Jag är inte så lätt att ta kål på.
- Det är min strid. - Inte sen han bröt sig in i mitt hus.
Och hotade nån jag bryr mig om.
Pilar! Såna ineffektiva projektiler.
Märkligt att folk fruktar dem.
Jag ska visa dig varför, om du inte lämnar Sara Lance ifred.
- Jag varnar dig inte igen. - Det hade nog avskräckt mig...
om du hade varit ett hot mot mig.
Du dog nästan när du slogs med Malcolm Merlyn.
Vilken chans har du mot mannen som tränade honom?
Att jag inte kom ensam hjälper.
- Ra's al Ghuls dotter väntar. - Jag återvänder inte.
Du har inget val. Du återvänder med mig, levande eller död.
- Du dödar inte mig. - Du överskattar din betydelse.
- Du ska följa med oss. - "Oss"?
Jag kom heller inte ensam.
Om du inte följer med frivilligt får du begrava din familj!
Du hoppar inte ens till...
Jag har kommit överens med smärtan.
Klart.
League of Assassins.
Varför berättade hon inte vad hon har upplevt?
Av samma orsak som du inte berättade vad du var med om på ön.
Vi måste skydda familjen Lance. Jag tar Laurel.
- Vad ska jag göra? - Inget. Du är sårad.
- Och min pappa? - Jag pratar med honom.
Han måste lämna stan i några dagar.
- Berätta inte att jag är här. - Jag kan bevara en hemlighet.
Fråga bara honom.
- Ni jobbar bra ihop. - Vi har våra ljusa stunder.
Upp med dig!
Vänta, nej...
Ju mer du kämpar emot, desto mer får du lida.
Snälla...
Vänta!
- Släpp henne. - Du ger inte mig order.
Nej, det gör kaptenen, men han jobbar ju för mig.
Kom nu.
Laurel, det är pappa igen.
Jag vet att du är sur, men vi måste prata med varandra.
Ring mig, snälla.
Inspektör Lance! Jag vet att ni är på väg hem.
- Eftersom jag spårade er mobil... - Ms Smoak.
- Ni har farliga kackerlackor... - Varför gör ni hembesök?
- Ni är i fara. - Jag är inte rädd för kackerlackor.
Ni är i riktig fara!
- Ni måste lämna stan. - Jag är i fara varje dag.
- Ni får vara lite mer specifik. - League of Assassins jagar er.
- Det lät mindre galet i mitt huvud... - Det betvivlar jag.
Malcolm Merlyn var med i förbundet. Det borde säga er nåt.
Okej, jag lyssnar. Varför är de sura på mig?
Det är en lång historia. Ni måste lita på mig.
- Ni är inte säker i Starling City. - Det är ingen, särskilt inte poliser.
Folk skjuter på oss på jobbet. Och mitt skift är slut.
- Inspektör Lance! Ni måste lyssna. - God natt, ms Smoak.
Ni stannar alltså?
- God kväll. - Vi borde inte diskutera fallet.
Jag tänkte skjutsa dig hem och kanske bjuda på middag.
Jag vill inte lyssna på dina försök att få mig att glömma åtalsförhandlingen.
Laurel, jag lovar att det inte alls handlar om min mamma.
Du har haft några tuffa veckor.
Behöver du inte en vän?
Kom igen.
- Hur gick det? - Dåligt. Han trodde inte på mig.
Jag borde inte ha öppnat med League of Assassins. Vad gör vi nu?
- Du ville ju inte avslöja dig. - Det är bättre än att pappa dödas.
- Vart ska du? - Jag följer med.
- Du får inte gå ensam. - Du är en elitsoldat...
men jag tränades av folk som får elitstyrkorna att verka som dagis.
Flytta på dig innan jag flyttar på dig.
- Det är din begravning. - Det vore inte första gången.
Nej. Det kan inte vara Sara.
Det är jag. Det är Sara.
Pappa, det är okej.
Sara...
- Kan du prata kinesiska? - Jag har lärt mig lite under åren.
Åren...
Varför hörde du inte av dig? Din mamma och jag...
- Vi saknade dig. Det vet du väl? - Jag vet att ni skilde er.
Ja. Men det var inte ditt fel. Det var mitt fel.
På grund av mig. Förlåt mig.
Det spelar ingen roll nu när du är hemma igen.
Är du i fara?
Nej, pappa. Men det är du.
Du skickade Felicity Smoak för att varna mig...
Du känner Arrow.
Du är den maskerade kvinnan.
Du spöar brottslingar i The Glades.
Du har varit hemma i flera veckor.
Om mördarna inte hade dykt upp, skulle du nånsin ha hört av dig?
Nej.
De är med i nåt förbund. Vad vill de dig?
- De är mördare, de vill nå sitt mål. - Helt galet.
- Pappa, jag måste gå. - Du ska ingenstans.
- Inte förrän du berättar. - Du är en jättebra polis.
Du är stark, hederlig och ärlig-
- men de mördar dig innan du hinner reagera.
Följ med mig.
Det ser inte mycket ut för världen, men det är hemma.
- Varför låste ni dörren? - Det är inte...
Det är en gammal vana. Besättningen är inte så trevlig.
Stig på. Slå dig ner.
Jag heter Ivo. Dr Anthony Ivo.
- Och vad heter du? - Sara.
- Angenämt. - Varför håller ni folk fångna?
- Jag behöver dem för mitt arbete. - Vilken sorts arbete?
Jag ska rädda mänskligheten, Sara.
Du kanske kan hjälpa mig.
- Du drack inget till maten. - Nej.
Medger du att ni överreagerade när ni trodde att jag hade spritproblem?
Jag medger att jag bryr mig om dig.
- Och nu följer du mig till dörren... - Du känner mig.
Jag ville veta att du var i säkerhet.
- Vi borde inte. - Varför är du här, då?
- Förlåt om jag skickade fel signaler. - Nej då...
Nej, jag fattar.
Jag hör det varje dag.
"Spring bort från Laurel, så snabbt du bara kan."
- Kom igen. - Sara följde med dig på Gambit.
Min pappa flydde in i flaskan.
Min mamma flydde till sin bil och körde i väg.
Och Tommy...
Varför lämnar alla mig?
Jag lämnar dig aldrig.
Inte förrän det händer.
Jag trodde att jag hade låst.
Stanna här.
Ollie?
- Hittade du nåt? - Ingen fara.
- Jag måste gå. - Jag är ledsen att jag sa så.
Tänk inte på det. Stanna bara här.
- Al Ow-Al var hos Laurel. - Är hon okej?
Ja, han har rört sig vidare.
- Om Laurel inte är måltavlan... - Ge mig Lances position.
- Tänk att jag inte letade här. - Man ser hela staden härifrån.
- Som en fågel. - Man får välja ett namn där jag var.
Jag valde Ta-er al-Sahfer, kanariefågel på arabiska.
Jag köpte den till dig när du var 10.
Jag var långt hemifrån, men glömde aldrig var jag kommer ifrån.
Det sägs att det första man glömmer bort hos någon är rösten.
Man minns ansiktet och hur personen rör sig-
- men man glömmer rösten. Jag glömde aldrig din röst.
- Älskling... - Vi har inte tid.
Så du ville att din far skulle dö här.
- Vilka är de? - Kollegor till din dotter, assistent Lance.
- Hon har alltid valt dåliga vänner. - Trodde du att vi inte skulle hitta dig?
Jag visste att ni skulle komma.
Du borde tänka på din omgivning.
Pistoler är en fegis vapen. Vad är du utan den?
En kille med en reservpistol.
Tror du att du får din frihet eftersom du är den älskade?
Det finns bara en sorts frihet. Du ska få din.
- Gör inte så här. Det är över! - Inte än.
Säg åt Ra's Al Ghul att lämna min familj ifred.
Jag är ledsen att du fick se det. Jag vet inte vad du tycker om mig.
Jag tycker att du är en överlevare och väldigt modig.
Du är min dotter. Det är dags att du kommer hem.
Jag kan inte.
- De slutar aldrig jaga mig. - Jag skyddar dig. Vi skyddar dig.
Om de skadar dig, Laurel eller mamma så skulle jag dö på riktigt.
- De måste få veta. - Det går inte.
Jag återvände för att se till att min familj är i säkerhet.
Om Laurel och mamma visste att jag är i livet skulle de leta efter mig-
- och då kan de bli dödade.
Jag kan inte låta dig gå.
Jag kan inte låta dig gå!
Förlåt. Pappa, jag måste gå.
- Jag älskar dig. - Skydda dem.
Inspektören, hon har rätt.
Du måste bevara hennes hemlighet.
Det är redan det svåraste jag har gjort.
Hur lever man på det viset?
Trevligt att ni är här, men jag vet vad ni vill.
- Vi har en sak att säga. - Jag ändrar mig inte.
Det är jag som har ändrat mig.
Jag trodde att du undvek rättegång på grund av en hemlighet.
Sen kämpade en vän med att berätta en hemlighet-
- eftersom hon var rädd att familjen inte skulle älska henne.
Vad du än oroar dig för så kommer vi att älska dig.
- Ni förstår inte. - Är vi inte dina barn?
Du lärde oss att vara starka, att vi kan övervinna hinder-
- att kämpa... Tror du att vi är så lättskrämda?
- Oavsett vad så förlorar du oss aldrig. - Aldrig någonsin.
Jo...
Jag säger till Jean att avböja erbjudandet.
Hej.
Pappa. Jag vet att jag borde ha ringt. Jag måste jobba nu.
- Jag var tvungen att träffa dig. - Är allt bra?
När du får en dotter-
- förstår du att föräldrar alltid oroar sig för sina barn.
Pappa, förlåt att jag inte ringde tillbaka.
- Det har varit en lång vecka. - Är du okej?
Jag vet inte.
Jag skulle behöva ett tecken på att allt blir bättre.
Det blir det. Det blir bättre.
- Hur vet du det? - Jag önskar att jag kunde berätta det.
Jag önskar att jag kunde berätta det.
Var är Sara?
Hon har åkt.
- Hur känns det? - Jag hade inget val.
Jag fick den av en gammal vän.
Jag skulle veta när det var dags att dricka den.
- Och nu är det dags? - Jag är inte säker.
Men jag behöver en drink.
- Du hade rätt. - Som vanligt, Oliver.
- Om vad, exakt? - Jag vill släppa det förflutna...
men det kommer alltid tillbaka.
Jag är trött på att försöka.
Under de fem åren jag var borta...
Jag var inte på ön hela tiden.
Hur kan du...
Fångar får inte tala.
[Swedish]